Sunt atâtea lucruri de arătat în jurnalism.
Atâția laudaroși și palmagii.
Mereu vând, mereu se foiesc,
mereu încercând să arate mai tare decât sunt în realitate.
Vestea bună e că
reporterii ca ei te fac să te distingi.
Dacă ești un pic mai modest,
un pic mai îndatoritor său mai slab, rămâi pe dinafară.
Așa că aduci prânzul unuia care e presat de un termen limită,
îți reamintești ziua lui de naștere.
E adevărat că jurnalismul e o treabă grea,
toți sunt sub presiune, toți urmăresc că ziarul să apară.
Nimeni nu doarme, dar îți este permis să zâmbești câteodată.
Adică, și Woodward și Bernstein mai ieșeau să-și cumpere câte un hamburger
și au luat premiul Pulitzer.
Unii reporteri cred că un conținut politic
face povestea memorabilă.
Eu cred că despre oameni trebuie să scrii...
despre dorințele lor, despre defectele lor,
ce îi amuză, ce îi face umani.
Jurnalismul este artă de a surprinde purtarile.
Trebuie să știi pentru cine scrii.
și mai trebuie să știi la ce ești bun.
Eu observ ceea ce fac oamenii...
... ce îi emotioneza, ce îi sperie,
și scriu despre asta.
În felul acesta, ei spun povestea.
Și știți ce? Toți ar putea câștiga premiul Pulitzer.
Colaborator la Harper Magazine,
la George Magazine,
la Rolling Stones,
și bineînțeles, asociat Ia
New Republic Magazine în Washington D. C.
Scuze că o să vă fac să râdeți, dar știți, eu am fost muză lui.
Adevărat.
Acum 7 ani, stătea...
chiar acolo.
Scuze. Chiar acolo.
și făceam exact același lucru pe care și voi îl faceți acum...
scriind și având coșmare teribile
cu dna. Duke și infamul ei pix roșu.
și vedeți ce se întâmpla dacă vi se cere ce-i mai bun din voi?
Acum e la The New Republic.
Și acum sunt la The New Republic.
În luna mai, editorii revistei The New Republic...
... cu The Washington Post, The New Republic, and The Boston Globe.
Dar lista a explodat la The New Republic săptămâna asta.
** SHATTERED GLASS ** made by sabian sabian@go.ro
În regulă, asta e spectacolul din fiecare seară
dintre reclamele cu "Fixodent", nu? Atunci închideți-l.
- Salut Steve. - Salut Steve.
Salut băieți.
- GIoria, colierul ăla e al tău. - Mersi păpușă.
Am niște lucruri. Pentru prietena ta.
- Imediat ce termin articolul. - Cum merge?
Oribil.
Este baza naturală a revistei, Lew.
- Mallory, îmi faci niște copii? - Sigur.
Lumea vrea fotografii și atunci cumpără Newsweek.
Cumpără Newsweek și Time,
și US News & World Report. și pierderile noastre sunt o glumă.
Lasă-mă să ghicesc. Iar a sărit pe tine cu redesenarea.
- Da, coperțile și grafică. - și pozele.
Lasă-mă să-ți reamintesc Steve,
că revista nu s-a mai schimbat din anii '80.
Cum e?
E bun.
- Nu-ți place. - Nu, e bun, dar un pic cam dur.
Nu, e cel mai prost lucru pe care l-am scris vreodată. E oribil.
Dacă nu mă ajutați, fetelor, nici n-am să-l trimit.
- Când e termenul? - Mâine.
Poate ar trebui să mă sinucid.
Adică, The New York Times Magazine!
Mă ajutați fetelor, vă rog?
- Desigur! - Desigur.
Mersi.
V-a căutat cineva de la Policy Review.
Când ai început să vorbești cu Policy Review?
N-am vorbit. Probabil că nu e nimic. Trimite-l pe voice.. mailul meu, bine?
Oh, scumpo...?
Caitlin mi-a spus că are nevoie de cadouri pentru... două dușuri săptămâna viitoare?
Crezi că poți face rost de ceva pentru ea?
Îmi aduc cutia.
- Nu pot să-i rezist. - Deci, vrei să-l faci acum sau...
Da, imediat. Trebuie să dau repede un telefon.
V-am adus niște gumă.
Dacă ar fi să merg la o petrecere unde toți jucăm "Monopoly,"
- Ați vrea să veniți? - Aș putea fi "pantofiorul"?
Desigur.
Avocații ne-au rugat să lăsăm tonul mai moale pe coperta cu Serbia.
- Așa? - S-ar putea să schimb pamfletul.
știu prea puține despre pamflet,
dar e relevant doar dacă persoana în chestiune a ieșit din vizorul public.
Păi da. Așa era Serbia, ascunsă,
o lume necunoscută, până când...
a apărut pe coperta revistei The New Republic.
Tirajul nostru săptămânal :80.000 de exemplare.
- 81.5. - Aproape ai terminat, Rob?
- Încă două zile. Maxim. - Da, două zile de la Chanukah.
Aproape e gata, în cea mai mare parte.
Următorul. Amy?
Tocmai am terminat studiul despre subvențiile pentru etanol.
Există 16,800 magazine în țara ăsta.
Însă numai unul se numește "Revista de zbor a lui Air Force One."
și ăsta e fiorul de a lucra la New Republic.
Sunteți prost plătiți, orele de muncă multe,
dar ceea ce scrieți e citit de oamenii cărora le pasă.
Președinte, parlamentări... munca voastră poate influența politică.
Ăsta e un privilegiu uimitor,
și o imensă responsabilitate.
Scuză-mă, dar ei nu vor să audă
toată povestea aia cu "responsabilitatea jurnalistică", nu-i așa?
Vreți doar să știți cum e să vă apară numele în ziar, corect?
Îmi pare familiar. Bine.
Lăsați-mă să vă arăt cum va fi
ca să puteți vedea barierele din calea voastră.
Am scris un articol anul trecut
despre câțiva republicani tineri care participau la Convenția Conservatorilor.
Acum, jurnalismul este urmărirea adevărului.
și niciodată nu v-aș încuraja să facecți ceva necinstit
în urmărirea povestirii, că asumarea unei identități false.
Nu știu, omule. Mi-e mi se pare o întoarecere bună.
Nu. Conservatorismul e mort.
- Mort? - Suntem pierduți.
Exact!
Într-o poveste ca asta, notițele sunt de bază.
Trebuie să înregistrezi tot ce vezi și ce auzi.
Fiecare citat, fiecare detaliu...
... în drum spre sticluțele din frigider.
Ne place tipul ăsta când trebuie să se pișe
pierdut în deșert, căutând un pom.
Adevărat. Foarte adevărat.
Băieți, știți ce vreți să cumpărați, nu?
Dă, total.
Adu-ne o "vițică" adevărată. Cu cât mai grasă, cu atât mai bine.
Acneea va fi bonus.
Să-i dăm drumul.
- Hei, Steve. - Hei, Chuck.
La ce lucrezi?
La o piesă de Gabriel Garcia Marquez despre războiul din Falklands.
Tu ce faci?
Tinerii republicani de la conferința CPAC.
Lucruri standard.
Camere de hotel, discursuri plictisitoare. Pui la masă.
În timp ce toți își petrec timpul în apartamentele de sus
comițând infracțiuni.
Da?
Da. Am fost la una. Sala de conferințe era goală.
Toți delegatii sub 25 de ani erau la etajul 5, făcându-și plinul.
Droguri, băutura, curve...
... destul de urât.
- Sună grozav, Steve. - și a ta.
Bine, trebuie să mă întorc la lucru. Poftă bună.
Mersi.
Stați așa. Ar trebui să-mi dau o notă proastă pentru scena proastă de mai devreme.
Să vă explic. Acum un an, eu și cu Chuck Lane eram egali.
El încă n-a devenit editor încă.
Michael Kelly edita pe vremea aia revista.
Scuze, dnă. Duke. știu ce credeți despre claritate.
Trebuie să sunăm și în alte locuri.
Nu cred că pot mânca chestia asta în fiecare zi.
Am fost la Cannon Building pe careai avut-o ca "Russell."
Am rezolvat-o.
- Mersi. - Chiar mi-a plăcut, Ames.
Dar plictisitore, nu?
Nu. Nu chiar. Mi-a plăcut.
Da, dragă?
Te caută cineva pe linia 3. De la Harper.
De când ai început să vorbești cu ăia de la Harper?
N-am vorbit. Probabil că nu e nimic. Trimite-l pe voice.. mailul meu, bine?
- Foarte bine. - Apropo, GIo',
... rujul tău e fenomenal.
- Mersi păpușă. - Era "Midnight Mist"?
- Ar trebui să nu mai fac asta. - Ce?
Tot ce fac e să dau motive oamenilor să creadă că-s poponar.
Adică, în ultimul timp, toți sunt.
Seară trecută am ieșit la cină cu un țip de la The Post...
- Cine? - Nu-ți pot spune.
Oricum, mergeam vorbind despre Medicare,
și când am ajuns la colțul străzii 18 cu T...
nu știu cum a făcut, dar mi-a băgat limba lui pe gât.
și mă întrebam "Stai așa, cum de s-a întâmplat asta?"
- Nu înțeleg. - Nici eu.
- Hei! - Michael.
- Ai un minut? - Desigur.
Avem o problemă cu articolul "Colapsul Primăverii".
Am primit o scrisoare de la David Keene. El conduce conferința CPAC.
- A făcut... - Ești supărat pe mine?
A făcut niște acuzații serioase. Va trebui să-i răspundem.
Bine. Am notițele acasă.
Mă pot întoarce în 20 de minute. E prea târziu?
Notițele tale au ceva de-a face cu mini-barul? Asta ar ajuta.
Cred că da. Nu, sunt sigur. De ce?
Pretinde că Omni Shoreham n-are minibar.
- A specificat-o intenționat. - Nu, l-am văzut.
Erau sticlute cu băutura în toată camera.
Bine. Îl iau pe Aaron și pe Rob,
și încep cercetarea faptelor din nou.
- Mă duc să-mi aduc notițele. - Mersi.
Îmi pare rău, dar v-a trebui să terminăm ăsta mai târziu.
Nu, nu. Înțeleg. Mersi.
Ce nu e în ordine?
Spune-mi.
Keene a avut dreptate Michael.
Am zbârcit-o!
Am făcut o greșeală imensă.
Nu știu ce să spun. Dacă vrei să demisionez, așa voi face.
Vreau să-mi spui ce s-a întâmplat.
Nu au mini-bar la Hotelul Omni Shoreham.
Cred că am văzut sticluțele alea și am presupus
cu toate că știam că nu trebuie să fac așa.
Îmi pare sincer rău.
Tipii ăia beau dintr-un frigider închiriat.
Un mini-frigider.
- Asta e? - Da.
- Restul articolului e solid? - Da, desigur.
Du-te acasă, Steve. Nu e nevoie să-ți dai demisia.
- Serios? Nu ești supărat? - Sigur că nu.
Vrei să-ți dau notițele?
Noapte bună.
Mersi, Michael.
Mersi pentru că mă susții.
Asta fac editorii.
Noapte bună.
Bună, recepția, vă rog.
Bună, vreau niște informații.
Hotelul are mini-baruri?
Bine, poate un client să închirieze ceva ca...
un mini-frigider?
Poate? Bine. Mersi mult!
și ea zice " Nu l-am invitat pe Vernon Jordan în seara aia
pentru că invitatele de onoare erau de la liceul de fete Smith.
Unele erau vigine și vroiam să rămână așa."
și osa scrii asta în articol, nu-i așa?
AIec, nu știu.
Adică, George e o publicație așa de serioasă,
că n-ai vrea să scrii bârfe în ea, nu?
Nu, sigur că nu.
Desigur că o să o scriu.
Mersi Steve. O să mă faci să arăt foarte foarte deștept.
Er, Fritos merge periculos de încet.
Mă întorc imediat.
Nu te poți ascune toată noaptea aici, Ames.
Pot să te întreb ceva?
Ce e ăsta?
Am găsit-o în frigider.
Ziceai că nu-ți place ca Coca Cola dietetică la petreceri
este mereu la temperatura camerei și că o vrei rece,
așa că trebuie să pui cuburi de gheață și devine apoasa. Îți amintești?
Da, dar...
Am zis-o acum câțiva ani.
Steve?
Mersi că m-ai invitat.
Mersi că ai venit.
Bere alfabețizată, e perfect.
- Condu cu grijă Alec. - Cine e?
Editor asociat la George.
Când ai început să vorbești cu ăștia de la George?
De fapt nu vorbesc.
Probabil că nu e nimic.
știi, dacă se îndoaie prea mult,
n-o să mai poți face diferența între Time și People.
O zici de parcă ar fi vreo diferență între ele.
Exact. Hei! Mersi Steve.
Ce?
Ești supărată pe mine?
Ți-am zis că nu răspund la "Ești supărată pe mine."
Nu sunt educătoarea ta de la grădiniță.
Credeam că am trecut peste asta de mii de ori deja.
Nu te poți duce la Drept.
Tu "nu vrei să te duci la Drept", îți amintești?
știu. E numai seara. N-aș vrea să nu mai lucrez.
Mă duc să pun astea jos. Mă întorc imediat.
Nu, vreau să vorbim despre asta.
Ți-am zis, sunt părinții mei. Bine?
N-au tăcut niciodată în privința ăsta.
Dacă nu mă duc, nu mă vor lăsa să mai fiu jurnalist.
"Nu te mai lasa"? Ai 24 de ani, Stephen!
Tu nu știi cum am crescut, Caitlin.
Există reguli acolo.
Dacă fiul tău nu devine doctor sau avocat, nu-i mai dai bani.
Tu scrii pentru nenorocita deNew Republic.
Nu e destul?
Nu în Highland Park.
- Îmi pare rău... eu... - Nu te mai scuza pentru orice.
M-am uitat în e-mailurile tale. Tu ar trebui să fi supărat pe mine.
Nu sunt.
O să arunci asta, nu?
Nu pot. Îmi pare rău.
Toate posturile de radio vorbesc despre asta...
Mike Tyson bătându-l pe Evânder Holyfield.
și astea ar trebui să fie posturile noi,
așa că marți am sunat la câteva din ele,
și în final am intrat în legătură cu unul.
Un post despre Biblie, din Kentucky.
și am reușit să-i conving
că sunt un psiholog
și mă specializez în "mușcaturile de la om la om."
I-am spus tipului că fac cercetări extinse
asupra oamenilor cu apucături canibale, când sunt supuși la stres intens.
și ce-a zis?
M-au dat în direct. Am vorbit 45 de minute.
Dumnezeule.
Unde îi găsește pe ăștia?
E cam idoata treaba. știu. E o prostie.
Probabil că n-o să-l mai fac.
Înseamnă că o să mă ajuți?
De ce? Ai examenele finale azi?
Bine, mergem mai departe.
Chuck, ce ai pentru noi?
E un pic cam greu de urmărit.
Foarte greu.
Bine.
Am început articolul în Haiti,
și am să-l duc spre...
Hei. Nu vreau să vă întrerup.
- Hei, Marty. - Michael.
O să plec la Port-au- Prince în câteva zile.
Marty Peretz, șeful nostru, e un pic înfricoșător.
Ce facem cu virgulele și cu datele? Le încercuim și p-alea?
Hai să terminăm, bine?
Ce dracu e asta?
Marty ne-a zis să încercuim toate virgulele din ultimul articol,
ca să ne poată arăta că nu le folosim corect.
Ce?
A zis "Virgulele mereu ar trebui să apară în perechi."
Se pare că articolul a fost răspândit cu erori.
- Răspândit? - Așa a zis.
Înțeleg.
Nu, nu sunt supărat Marty. Sunt rușinat de tine.
Oamenii ăștia lucreza ore suplimentare pentru o plată mai bună.
Merită o mulțumire,
nu strîngeri de mână.
Da, bine. Voi demisiona înainte să-i lauzi iar.
și o voi face. Înțelegi asta?
Bine. Mersi.
"Marea dezbatere despre virgulă" e istorie
așa că ne putem întoarce la muncă.
Există editori buni și editori răi.
îi aveți pe amândoi.
Dorința mea pentru voi e că odată,
măcar odată să aveți unul grozav.
Un editor grozav, își apără redactorii...
împotrivă oricui. Se ridică și luptă pentru voi.
Michael Kelly era un astfel de editor.
Avea genul ăla de curaj.
și asta l-a pierdut.
Alo.
Hei, Chuck, sunt Marty Peretz. Ai un minut?
Bineînțeles. Ce mai faci Marty?
Sunt puțin într-o situație jenantă.
M-am gândit că poate mă ajuți.
- Sigur. - E vorba de Mike.
El și eu...
... după cum știi, n-am mai lucrat cu el de ceva timp.
Tonul revistei a devenit cam obraznic.
S-a distanțat de tradițiile care au făcut-o grozavă.
și voi face o schimbare.
Înțeleg.
Aș vrea să vi și tu Chuck. Vreau să devi editor.
Editor?
E doar o propunere, desigur. Mike încă nu știe încă
și va mai dura 2-3 zile până îi voi spune.
și aș vrea să rămână între noi până atunci. Care ar fi problemă?
- Marty, Mike mi-e prieten. - Apreciez asta, Chuck.
Dar nu-l pot schimba până nu știu cine îl va înlocui
de dragul continuității. Deci așa va fi.
O să mă gândesc la asta.
Voi discuta și cu Caterina.
Desigur, desigur! Ascultă...
Marty, te-ai gândit la impactul asupra colectivului?
Se simt foarte...
a câștigat multă loialitate acolo.
Da, mai ales certându-se cu mine.
Chestia e că eu nu am dobândit atâta loialitate. Dacă așa pare...
O să fiu mâine acolo. O să discutăm asta în detaliu.
- O să mă suni la hotel? - Da.
Apreciez asta, Chuck... discreția ta.
- Noapte bună. - 'Noapte bună, Marty.
deci, imediat ce am terminat de vorbit la telefon cu Marty,
am și fost concediat imediat.
Va trebui să părăsesc clădirea până la ora 5 p.m.
Chuck Lane a fost ales ca să mă înlocuiască.
Chuck nu e editor.
Abia dacă poate să scrie.
Nu e chip să pot lucra cu el.
Ar fi trebuit să prevedem asta...
din felul în care râdea când Marty spunea vreo glumă la ședință.
Nu erau niciodată amuzante, dar Chuck se strica de râs. Asta e politica.
și tare și fără umor.
Și supărăcios. Era cât se poate de supărăcios
de câte ori vroiai să te uiți în articolele lui.
Era ca o scuză ca vrem să ne punem lucrurile în ordine.
Bine, să nu exagerăm.
Încă e o revista grozavă, încă e o revista importanta.
Și.. luni dimineața el o va conduce.
- Cre dca mă duc să vomit.
În regulă. Lăsați-mă să plec, bine?
Ei bine, vreau să vă mulțumesc tuturor sincer.
O să iubesc fiecare secunda din asta.
Succes, Mike.
Și ție, Chuck.
Bună.
- Bună. - Bună.
Deci...
îmi pare rău de ce s-a întâimplat când a plecat.
Nici nu știam ce să fac.
Mersi.
Dacă ai nevoie de ajutor, voi fi în birou.
Deci, Chuck a preluat funcția,
și serviciul a devenit pentru prima oară,
să fie serviciu.
Dar am fost nedrept.
Adevărul e ca am scris 14 articole în timp ce Chuck edita revista.
Și ultimul dintre ele
a fost cel mai tare articol pe care l-am scris vreodată.
E cineva interesat de hackeri?
Pentru că am întâlnit un tip numit Ian Restil.
Cel mai tare în computere. Din toate timpurile.
A intrat în baza de date a companiei Jukt Micronics,
și a postat poze cu femei goale
și sălariile angajaților pe siteul companiei cu o notița
care spunea: "Marele Băiat Rău Bionic a fost aici!"
Remarcabil.
Tipii de la Jukt au decis că ar fi mai ieftin să-l angajeze
ca și consultant de securitate, ca să-l oprească,
așa ca s-au întâlnit cu el săptămâna trecută la hotel
Unde avea loc ConferintaNațională a Hackerilor.
Era directorul de la Jukt,
Restil, mama lui Restil și agentul lui.
Nu...!
Da, și hackerii au agenți.
În regulă, am fost la aceeași masa cu tipii ăștia.
Restil doar le spunea ce vrea...
- Vreau o Miata.. - "Vreau o excursie la Disney World."
Vreau cărțile cu "X- Men"
"... abonament pe viața la Playboy. " - Și unul la Penthouse.
Iar ei cedau la fiecare cerere.
Scuzați-mă domnule pentru întrerupere.
Putem să vă dăm mai mulți bani ca să va cumpărați mai multe reviste comice.
Și când veți avea vârsta adecvată,
va veți putea cumpăra mașina
și reviste porno singur.
Mișto.
După asta, după ce s-au întâlnit,
s-a reîntors la conferința hackerilor
și toți l-au tratat ca pe o vedeta rock.
Apoi Restil a sărit pe masa și a zis...
Vreau o Miata!
Și a început să-și unduiască șoldurile zicând: "Vreau o Miata!
Vreau PIayboy! Vreau o excursie laDisney World!"
Aratată-mi banii!
"Arată-mi banii!"
Gândiți-vă ca sunt 21 de state
considerând versiunea legii numita
"Actul Securității Uniforme al Computerelor",
care incriminaza înțelegerilor
dintre hackeri și companiile pe care le-au atacat.
În acest timp, agentul lui Restil a susținut o listă cu peste 300,
dintre care unul a fost plătit cu peste un milion de dolari...
... și un "monșter truck"
Incredibil!
Știu că suna ca dracu.
Nici nu sunt sigur că o să termin articolul ăsta.
Rahat.
Ai sunat?
Da, am sunat.
De ce n-ai scris asta?
Da.. aia...
Nu știu.
Se pronunța "jooked" sau "jucked"?
Se pronunța "dă-mi înapoi articolul."
Adam..! Poți să mă lași un minut?
Da. Îmi pare rău.
Er, e vorba ca...
articolul din New Republic e făcătura.
Am început căutările cu "Jukt Micronics,"
care trebuia să fie o companie majoră în California.
Am căutat peste tot pe Internet, n-am găsit nimic.
Așa ca am sunat la 411 la fiecare cod de stat.
Nu exista nicăieri vreo firma numita "Jukt Micronics."
Am încercat la Comitetul de Francize din California
și în dosarele de impozite nu
exista vreo companie numita Jukt Micronics.
Am încercat la Biroul de Control,
dar nu s-a eliberat nici o licența pe numele asta.
Apoi i-am sunat pe toți hackerii pe care îi știu,
intrebându-i dacă au auzit de "Adunarea Națională a Hackerilor",
sau de un hacker numit "Marele Băiat Rău Bionic'.
Nimic. Am interbat de Ian Restil.
Nu exista vreun băiat cu numele asta în D. C., Virginia, Maryland.
Nu exista în nici un catalog din școlile publice.
- Mai mult? - Te rog.
Tipul ăsta, Joe Hiert era descris în articolul lui GIass
ca fiind un fost agent de bascket,
dar numele lui nu e înregistrat la NBA
și nici unul din hackerii mei nu-l cunoaște.
Am verificat numele fiecăruia din guvern...
Am adus niște cafea.
Am verificat numele fiecăruia din guvern care era citat în articol
și le-am comparat cu numele angajaților din
întreaga țara. Niciuna din sursele lui Glass nu exista.
Dar mai e ceva de verificat din povestea asta.
Ce anume?
Dar mai apare un stat în Uniune, numit Nevadă.
David.
- Pentru numele lui Dumnezeu! - Îmi pare rău, Stephen.
Vroiam să văd dacă l-ai citit. Era aici pe birou, știi?
Nu mă uri, bine?
Stephen, l-ai tocat.
Încerc să te scutesc de o chelfăneala, David.
Ai citate goale peste tot,
faptele se clatina... Adică...
Linia de întoarcere la DOT
a fost mai joasă de 4 1/2%, am verificat.
Sigur că da.
Rob și Aaron te-ar ucide pentru genul ăsta de chestii.
Asta e acum New Republic, îți amintești?
Nimic nu alunecă aici. Dacă nu ți-e frig, nu intri niciodată.
Bine.
Uite, adu-mi notițele tale mai târziu și îl facem împreună.
Sunt destule în el care îmi plac.
- Serios? - Serios.
Și treci înapoi la lucru, bine? Podelele din camera poștei trebuie frecate.
Bine. Mersi, Stephen.
Ai un mesaj necitit. Primul mesaj.
Salut Stephen, sunt Adam Penenberg, de la Forbes Digital Tool.
Tocmai am terminat de citit articolul tău despre hackeri.
Mai întâi de toate, felicitări.
Adică, tuturora de aici le-a plăcut
Dar vrem să-i facem o continuare,
ceva în genul "Ziua a doua"
și nu dau de lan Restil.
Crezi că pot lua numărul lui de telefon de la tine?
Uite, cred că e bine că ai încercat asta.
E bine să perseverezi. Eu...
Cred că nu scrii la adevărata ta valoare.
- Adică... - Pot?
Mă întreb de ce vrei să te abați de la ceea ce faci bine.
Ai remarcat
cum suna telefonul lui Steve în ultima vreme?
Ai văzut toți editorii ăia la Dineul Corespondenților?
- Modul în care îl înconjuraseră? - Asta îți dorești, Amy?
Să iei în nas fumul unei adunături de editori?
Da. Asta e.
Caitlin, își va dubla salariul
făcând asta.
Ăștia nu mai vor articole despre politica.
Vor culoare, nuanța, umor.
Dar Amy, tu nu scri amuzant.
E un pic nostim,
nu-i așa?
- Îl căutam pe Steve. - E în biroul lui.
- Ai un minut, Steve? - Da.
Ai numerele de telefon ale surselor pentru articolul cu hackerii?
- Dar le am acasă. - Mi le poți aduce?
Desigur. Am greșit ceva? Ești supărat pe mine?
Nu, doar îmi trebuie numerele alea.
Bine.
Bine, bine. Încerc să țin chestia asta sub control, dar...
Știi "Actul Securității Uniforme al Computerelor", din articol?
Ar trebui să fie în dezbatere în legislătura a 21 de state?
Am verificat 50 și nu exista așa ceva.
Frumos.
Și Julie Farthwork, de la Centrul de Securitate al Computerelor?
Nici ea nu exista.
La fel și Jim Ghort de la Centrul de Investigații Intestatal.
Și n-am găsit nimic
despre Adunarea Națională a Hackerilor, sau "Frank Juliet."
Omule!
Știi de ce e așa de grozav? Adică, vezi ironia aici?
New Republic, cea mai snoabă revista...
"Revista de zbor a lui Air Force One"
ies în teren și sunt aburiți total de o gașca de hackeri.
Adică, nici eu n-aș fi scris asta mai bine.
- Adam? - Da?
De vreme ce lucram împreună la asta,
exista vreo șansă să-ți împarți linia cu mine?
Uita!
Suntem pe teritoriu nemarcat aici, Adam...
și o revista online urmărește un gigant.
Trebuie să ai pe cineva lingă tine care s-o încaseze
în caz ca iese nasol.
- Vai, ce mișcător. - Ești complet împotmolit.
Ești în urma cu articolul lui Kim Polese. Știu că termenul lui e vineri.
O să-l termin.
Tot ceea ce lucrez e atât de monoton...
și asta e așa de spectaculoasă.
Andy.. nu.
Nu e ca și cum ai fi descoperit tu articolul. Kambiz ți l-a dat.
Dacă nu m-aș fi dus la dentist, poate ajungeam faimoasă.
Așa ce de ce nu vrei să împarți cu mine? Rahat!
A ieșit mai rău decât aș fi vrut. Scuze.
- Salut. - Salut.
Ei bine, Ian Restil mi-a răspuns la e-mail.
E cam dificil să te pun în legătură cu el, totuși,
până săptămâna viitoare. Uite-i răspunsul:
Articolul vostru mi-a stricat afacerea; nu vreau să vorbesc cu.... <\i>
- Cred că vroia să zică: Nu vreau să vorbesc cu voi.
Da. "Sunt în vacânta cu părinții, așa ca lăsați-mă în pace"
Ce fel de părinți s-ar duce în vacânta la începutul lui mai?
E o întrebare bună.
Cred că ar trebui să o cunoști pe maică-sa. E un pic cam zmucita.
Uite adresa de e-mail dacă vrei să-i scrii.
Și astea sunt notițele mele.
Asta e numărul Adunării Naționale a Hackerilor.
Să nu te sperii dacă auzi o respirație greaoie.
E... nu știu, voice-mailul lor.
Nu mă întreba de ce.
Și asta e numărul de la Jukt Micronics.
Numele directorului e George Sims.
Nu înțeleg de ce tipul ăsta, Penenberg s-a chinuit atât să le afle,
dar știi, treaba lui.
Asta e adresa site-ului.
Nu mai găsesc numărul lui Joe Hiert.
L-am căutat peste tot acasă. E pe undeva. Știu asta.
O să ți-l aduc mâine, dacă e în regulă pentru tine.
- Desigur. - Da.
El e agentul lui Restil.
Ae trebui... Să te las singur.
Nu. Ia loc. "650," e Palo AIto?
Er, nu, e Silicon Valley.
Probabil că ai intrat pe voice-mail. Eu mereu fac așa.
Ați sunat la Jukt Micronics.
Lăsați un mesaj....
Sunt Charles Lane, și va sun de la revista New Republic
din Washington D. C., aș vrea să vorbesc cu George Sims, dacă se poate.
Ei deja au numărul tău.
Cred că deja știți numărul nostru. Mersi.
Îmi pare rău. Am vorbit de milioane de ori până acum.
E vocea lui pe robotul de răspuns.
Sims le face pe toate singur,
nici pe secretara n-a lăsat-o să-i facă mesajul ăsta.
Cine urmează?
Er, Penenberg.
Adam.
- Salut, sunt Chuck Lane. - Salut, Chuck.
- Am un număr de telefon pentru tine. - Un număr pentru ce?
A lui George Sims, de la Jukt Micronics. Ai un pix?
Da, sigur.
Bine, mersi.
E numărul de la Jukt Micronics.
Ați sunat la Jukt Micronics.
Vă rog lăsați un mesaj.
Fă-mi o favoare.
Suna numărul ăsta în același timp cu mine.
- Gata? - Da.
- Dă-i drumul.
Ați sunat la Jukt Micronics.
Vă rog lăsați un mesaj. - Ce-ai obținut?
- E voice-mailul. - La mine e ocupat. Închide.
Încercam încă odată, bine?
- Formează.
Ocupat.
Ați sunat la Jukt Micronics. - A intrat voicemailul. Închide.
O companie așa mare cu o singura linie telefonică?
Ce faci?
Bine.
- Sunt 39 de grade aici. - Rahat.
Vino încoace, amice.
- Să-i fac baie? - Ar fi grozav.
Da.
Ce mai faci?
Alo?
Alo, sunt George Sims. Pot vorbi cu Charles Lane?
Un moment, vă rog.
Iubitule, e George Sims.
Imediat.
Vino, scumpule. Da, da...
Alo?
Da, sunt George Sims, de la Jukt Micronics.
Vorbesc cu Charles Lane?
Domnule Sims, mersi ca m-ați sunat.
De fapt n-am timp acum. Încercam să facem o petrecere la birou.
Dacă m-ai sunat pentru un comentariu la articolul vostru,
n-am niciunul,
decât să-ți spun să nu faci vreo prostie.
Chestiile alea erau neoficiale,
și reporterul vostru, Glass, știa asta.
- O să sun să verific informația. - Eu nu verific nimic.
De fapt aș vrea să dispăreți, bine?
Alo?
- Hei. - David.
- Îmi pare rău, Steve. - Rahat.
N-am vrut să te sperii. Am crezut că vrei o ceașcă de cafea.
- Ce cauți aici? - Lucrez mai târziu.
Lucrez la articolul meu; ca să nu fie tocat iar.
- Mersi. - Cu plăcere.
Mereu am uitata să te întreb, cum merg studiile?
Bine. Sunt doar aglomerat.
Ești aglomerat. Corect.
Bine. Cred că ar trebui să te las să-ți vezi de treaba.
- Ai nevoie de ceva? - Nu. Noapte bună, David.
Nopate bună. Mersi Steve.
Răspund eu.
- Alo? - Chuck? Sunt Steve.
Bună, Steve.
Scuză-mă că te sun așa de târziu...
Mă întrebam,
ai primit un telefon de la tipul ăla de la Jukt? George Sims?
- Da. - Da. Stăteam aici
când mi-am dat seama ca ți-am dat numărul de acasă
fără să te întreb. și vroiam să-mi cer scuze.
- E în regulă. - Cam idiot tipul, nu crezi?
N-aș putea spune pentru ca a închis foarte repede.
- Ești acasă, Steve? - Nu. De ce?
Ți-am lăsat un mesaj.
Tipii de la Forbes vor să vorbească iar cu noi.
Avem ședința la ora 9 a.m.
Desigur. Suna a petrecere.
Da?
- Bine, noapte bună, Chuck. - Ne vedem dimineața.
E ciudat.
'Neața.
- Vrei să râzi? - Sigur.
- Site-ul lui Jukt Micronics. - Oh, bine.
S-ar putea să nu mai zici asta dacă vezi că e pe el.
Nu cred că dlui. Sims i-a plăcut așa mult articolul.
Da. Și am găsit asta în frigiderul meu dintr-un oarecare motiv.
Agentul lui Ian Restil, Joe Hiert.
Aș vrea un moment de pauza.
Nu poți intra în lumea jurnalismului fără să înțelegi
cum un articol este editat într-un loc ca TNR.
Asta e sistemul pe care Michael Kelly l-a adus de la The New Yorker.
Un test de tortura de 3 zile.
Dacă articolul e bun, procesul asta îl va face și mai bun.
Dacă articolul e slab vei avea o săptămâna lunga.
Un articol intra și ajunge la un editor senior.
El sau ea îl editează pe computer,
apoi îl cheamă pe cel care l-a scris pentru revizuiri.
Apoi pleacă la al doilea editor și cel care l-a scris îl mai revizuiește încă odată.
Apoi intra în verificarea faptelor din articol,
fiecare dată, fiecare titlu,
fiecare loc este verificat.
Și când ajunge iar la editor mai e luat la mina odată.
Apoi pleacă la avocați care dau aprobarea...
Marty se uita și el. E foarte preocupat de orice fel de comentariu
pe care revista îl face.
cei de la Producție îl împart în coloane și tipuri.
Apoi se printează și ajunge iar la cel care l-a scris,
înapoi la editori,
înapoi la verificare și la scriitor,
apoi la Producție iar.
În acest timp, avocații îl citesc și îl recitesc,
căutând orice neregulă.
Odată satisfăcuți, e reprintat și totul o ia de la început.
Fiecare editor de la Verificarea Documentelor îl mai parcurge încă odată.
Acum, mulți dintre voi vor începe ca interni undeva.
Și internii fac o grămada de verificări, așa ca fiți atenți.
Exista o breșa în sistemul de verificare.
Una mare.
Faptele din articol pot fi verificate cu sursa materialului.
Dacă e un articol, să zicem, despre subsidiile pentru etanol,
poți caută discrepanțele la dosarele Congresului,
în publicațiile gen LexisNexis,
și în filmarile de la C- SPAN.
Dar în unele articole
singura sursa valabilă
sunt notilele reporterului.
Steve?
Asta nu-mi pare o carte de vizita adevărată.
Da, știu. Tipul e genul clovn.
N-a vrut să plătească pentru unele adevărate.
În regulă.
- La mine în birou, la 9:00, bine. - Da.
Bună dimineața.
Sunt câțiva pe care nu i-am găsit...
Julie Farthwork, Frank Juliet
și pe agentul lui Ian Restil Joe Hiert.
I-am sunat la numerele pe care ni le-ai dat, dar am primit numai mesajul robotului.
Și e-mailurile ne-au fost trimise înapoi cu "fără adresa și "cont închis"
Serios? pentru că eu le-am trimis milioane de e-mailuri.
Hier e online toată ziua.
Tu - ai sunat pe oamenii ăștia și ai vorbit cu ei direct?
Nu, mereu am lăsat mesaje
și am vorbit cu ei când m-au sunat ei.
Și referirea la oficialii din Nevadă...
Ai vorbit doar cu Jim Ghort?
- Da. - Ai numărul lui?
- Da, bineînțeles. - Apropo, pe ce baza ai
scris ca Jukt era o companie mare?
N-am scris. Asta a fost adăugată la biroul de copiere sau pe durata editorialului.
La conferința hackerilor i-ai întâlnit pe directorii de la Jukt...
Partea aia a articolului e greșită.
Niciodată n-am fost acasă la Restils.
N-ai fost la el acasă cu directorii de la Jukt?
Nu, n-am vrut să se înțeleagă ca am fost.
Îmi pare rău de asta. Faxul a venit bine?
Da.
Cred că adresa e confuză. Nu putem găsi site-ul.
- Vrei să mi citești adresa? - Sigur.
Ne-ai zis "members. Aol. Juktn. Html."
- Stai. Era M? - Pardon?
După Jukt, era un "M," ca în "Micronics"?
Nu, era "N", ca în "Nu merge."
- Încearcă "M." - Bine.
Scuze pentru asta, mă grăbeam.
Desigur.
Dar mă întrebam, Stephen: \
de ce o companie importanta și-ar face site
unde numai membrii AOL au acces, în loc să fie văzut de tot Netul?
Habar n-am.
N-am site și nu știu multe despre ele.
Voi avea încredere în omul vostru care știe mai bine.
Bine. Se pare ca...
am intrat pe site.
Trebuie să-ți spun, Stephen...
ca îmi pare foarte suspicios.
Cum așa?
Sincer, nu pare un site adevărat.
pare a fi un site creat să prostească pe cineva.
Nu știu multe despre computere. Ar putea face cineva așa ceva?
- Bineînțeles. - Foarte ușor.
Așa de ușor, că e incredibil.
Încă mai vrei numărul lui Ghort? L-am găsit în notițe.
Da, sigur.
În regulă. 605, 84..
- Așteaptă. - Pardon?
605, asta nu e din Nevadă.
Cred că l-am încurcat cu altul.
Îmi pare rău. Știi ce era?
Jim Ghort e tipul care mi-a zis de oficialii de la Executări Silite.
Nu știu la ce mă gândeam. O să-ți fac rost de el.
Steve.
Dă-i numărul.
Tipul e prăjit.
În regulă, Stephen,
cita încredere ai în povestea ta?
Neoficial?
Dacă vrei.
Bine, neoficial
câteva lucruri pe care le-ai menționat
site-ul,
varianta ca am vorbit cu ei prin voice-mail...
asta e, ei m-au sunat mereu...
toate astea par ciudate, dar clar,
sunt câteva probleme cu articolul.
O parte din el. Felul cum l-ai structurat...
Eu doar...
în lumina asta...
Eu....
Încep să cred că am fost tras pe sfoară.
Și am închis,
după ce de fapt i-a lăsat să mă interogheze o oră.
Și i-am zis "Chuck, ce s-a întâmplat?"
Adică, de ce nu m-ai susținut?
Mi-a zis "Îmi pare rău, Steve, trebuie să protejez revista".
- Adică, sunt redactorul șef. - Tipic.
E un nenorocit. Sunt aproape mort.
Da, sunt Kambiz.
Putem discuta? Ca de la editor la editor?
Sigur. Dă-i drumul.
Total neoficial și de la om la om?
Desigur.
Voi ați descoperit ceva ce a făcut puștiul ăla,
dar încă nu știu ce aveți de gând să faceți.
Nu suntem în afacere ca să prindem pe cineva.
N-am nici un interes să-ți fac vreun necaz ție sau revistei New Republic.
Nu mă îngrijorez pentru mine sau pentru revista. E un joc cinstit.
Îmi fac pentru băiatul ăsta,
care acum a zbârcit-o. Bine de tot.
Reportajele lui nu - s corecte, știm asta.
Dar încercam să o rezolvăm intern,
așa cum ați face și voi.
Uite, o să facem așa:
băgam un text ca asta "A fost un truc
și câțiva hackeri isteți au încercat să creeze o iluzie".
Nu va spun eu ce să scrieți sau ce nu.
Sunteți jurnaliști.
Dar ar putea fi dureros pentru el ceea ce publicați. Cariera lui.
Chuck, înțeleg.
Dacă aș face o greșala ca el, aș vrea să sper ca
oamenii ar fi așa de generoși cu mine.
Dar...
asta interesează toate domeniile de care ne ocupăm.
Trebuie să-i dăm drumul.
Și când o vom face, vom avea nevoie de un comentariu de la tine.
Deci, după cele întâmplate,
cât de mult vrei să-l susții?
Mă gândesc.
Nu e mare scofală. Ai fost păcălit de către o sursa.
Se întâmpla. Ei o să publice o retractare și asta e.
Steve, nu o să-ți afecteze cariera.
Bineînțeles, dacă n-ai fi fost distras de orele tale...
-... poate asta nu s-ar fi întâmplat. - Știu, trebuie să renunț. Corect.
Pot să-ți vorbesc un minut, Steve?
Despre ce?
Hai s-o facem în privat.
Trebuie să facem un drum la Bethesda.
- Pentru ce? - Vreau să mă întâlnesc cu Joe Hiert.
Ți-am zis deja că nimeni nu știe unde e.
Poate că dacă mergem la hotelul unde s-a întâlnit cu Restil și cu Sims,
cineva își va reaminti de el sau poate are vreun indiciu...
Au fost sute de persoane acolo, bine?
Tipii de la Forbes vor să dea de pământ cu tine.
Sunt foarte suspicioși cu materialul din articol.
- Știi asta. - Da.
Și mâine vor scoate un articol.
În regulă?
- Da. - Acum...
- Steve? Steve. - Da?
Dacă îl putem găsi pe Hiert,
Pot scapa de ei o zi sau două, da?
- Bine. Îmi iau notițele. - Bine.
- Să mergem. - Bine.
Am stat la masa asta.
Restil stătea aici, maică-sa era în stânga,
Hiert.. scuze. Maică-sa stătea în dreapta.
Hiert stătea aici,
dar Restil l-a vrut mai aproape, așa ca și-a împins scaunul lingă el.
Sims stătea aici, cu un avocat lângă el.
I-am uitat numele, dar îl am în notițe.
Cineva fuma la masa aia,
așa ca mama lui Restil a insistat să ne mutam mai încolo.
Acolo.
Conferința hackerilor era în apropiere, nu?
În clădirea de vis-a vis.
Nu-mi amintesc din articol, citi tipi erau acolo?
Păreau a fi vreo suta, poate două. Am scris în notițe.
200 de oameni aici?
Da, întrau și ieșeau. Mulți dintre ei erau puști.
Nu-mi pare credibil.
Tot ce știu e ca am fost aici.
Toți. Am fost chiar aici.
- Scuzați-mă domnule, vă pot ajuta cu ceva? - Da, poți.
Ne interesează o conferința care a fost aici cu câteva duminici în urma.
A hackerilor. Îți amintești?
Sunteți sigur că sunteți în clădirea corecta, domnule?
- Da, suntem siguri. - De ce întrebi?
Pentru că duminica e închis.
Tot ce știu e ca am fost aici.
Conferința a fost aici.
De asta Restils a stat doar câteva minute, bine?
Pentru că e un loc idiot.
Așa ca s-au dus la restaurant cu câțiva prieteni de-ai lui Ian.
Mersi.
Câți?
Citi au fost la masa? Cât de mulți?
Cam 10, cred, incluzându-mă și pe mine.
Ian chiar și-a pus haina.
- Hiert a fost și el? - Da.
- E aproape de aici? - Da, peste drum.
Bine, atunci să traversăm.
Știi, nu-mi place felul în care mă tratezi, Chuck.
De parcă n-o să mai vorbești cu mine.
- Asta e locul? - Da.
N-am făcut nimic rău, bine? N-am făcut nimic rău.
Mi-ai văzut notițele. E totul acolo.
Am fost păcălit, prostit. Îmi pare rău. De ce ești așa supărat?
- Au fost 10 oameni? - Da.
- La cină? - Da.
Închid la 3:00 duminica.
Da, știu, știu. Abia ne-au lăsat să intrăm.
Dar era cu câteva minute înainte de ora 3,
și Ian arata ca și cum ar plânge, așa că l-au lăsat.
- Dar pentru cina? - Intră și întreabă, Chuck.
vezi dacă au servit la o petrecere care a început la ora 2:58
și răspunsul va fi "da" pentru că aici am fost.
Tipul de la Forbes va verifica și el,
și se va uita prîn registrele clădirii.
Au camere de supraveghere și ei le vor verifica.
N-am făcut nimic rău, Chuck.
Aș vrea să nu mai spui asta.
Steve...
Haide, oricine mai greșește.
Știi, nu e corect, Chuck!
Bine, acum mă simț atacat!
Și tu ești ediorul meu. Ar trebui să mă susții,
și tu îi crezi pe ei?
Ar trebui să mă susții!
Închide-l.
Îmi pare rău ca am țipat la tine, acolo.
Chuck?
Steve!
- Trage pe dreapta. - Da.
În regulă.
A fost multă presiune.
Chuck, n-am vrut să bag pe nimeni în necaz.
Bine, bine.
N-ai fost la conferința.
Nu.
Știi, am avut o descriere din mai multe surse
și am crezut că e solidă treaba, bine?
Și am vrut ca articolul să aibă un martor ocular,
pentru culoare, așa ca am zis ca am fost chiar eu.
Și tot ceea ce le-am spus ălora de la Forbes?
Îmi pare rău, Chuck.
M-am panicat.
Dacă vrei să spui ca eu am invetat totul...
Am inventat. Dacă asta te ajuta, o s-o spun.
Vreau să-m ispui adevărul, Steve.
Poți face asta?
Poate că sunt lucruri pecare nu le iei în considerare.
- De ce îl aperi? - Nimeni nu-l apara, Chuck.
- Sigur că îl aperi. - E un puști.
Și-a modificat notițele, Lew. Gindete-te o clipă la asta.
Știi? A stat jos și
a scris o grămada de tâmpenii
și le-a înmânat ca material-sursa pentru verificări.
- Asta nu te-ar supăra? - Sigur că da.
Totodată și-a mințit și editorul. Și asta ar trebui să te supere.
E un puști distrat și confuz, Chuck.
Suspendă-l pentru câteva luni, dar nu-l îngropa.
Suspendă-l....
Mai sunt și considerații politice de luat în considerare....
Restul echipei, cum îl simț ei acum.
- Știu asta deja. - Ceea ce spun e...
ca dacă îl concediezi câțiva din oamenii ăia vor pleca.
Și nu știu dacă la sfârșitul zilei vom mai avea o revista.
- Hei, Caitlin. - Nu acum, David.
- Ce face? - Păi e dărâmat, desigur.
- Îl vreau aici, Caitlin. - E prea speriat să vină aici.
Crede că vrei să-l distrugi. Știe că ceea ce a făcut a fost oribil.
Știe cât de rău a zbârcit-o.
Lucrul de care e cel mai supărat, e că te-a mințit, Chuck.
Pentru că știe că ai luat asta ca pe un semn de lipsa de respect
în loc de o mișcare făcută din panica, cum a fost.
Gândește-te la cita munca făcea, orele alea.
N-a dormit mai mult de 2 ore pe noapte în 9 luni.
Și a devenit puțin cam delasator, așa ca a mințit să se acopere.
- Îi e și lui rău de ceea ce a făcut. - Caitlin...
clădirea pe care a descris-o, nici nu exista.
A inventat.
Deci...?
evident că are nevoie de ajutor.
- Are nevoie de ajutor. - Adu-l aici.
Nu-l poți concedia.
Nu cred că va supraviețui.
Tu nu înțelegi, numai pe noi ne are.
Nu-l poți concedia, Chuck.
Mersi, Lew.
Ne scuzați un minut?
"Chuck nu-l concediază pe Steve...."
"Doar îl suspendă doi ani."
"Cred că o să demisionez. Caitlin"
... și știi, în... Steve!
Ce faci aici?
Sunt ca și mort.
Adică sunt terminat.
Nimeni n-o să mă mai angajeze, nu-i așa?
Am fost atât de neglijent să am atâta încredere în sursa mea.
Și m-au mințit.
Și Chuck, dintre toți...
Adică, el e tipul care m-a urât mereu.
Sunt sigur că asta nu e ceva personal.
Nu?
Chuck are o listă în cap
cu toți care au fost oamenii lui "Michael Kelly".
De câteva ori
am zis lucruri pe care n-ar fi trebuit să le spun
despre tine.
Așa ca acum trag ponoasele.
D-aia acum încearcă să mă "omoare" acum.
Trebuie să-ți spun Steve, are dreptul.
Ceea ce ai făcut e ofensă grava.
Știu, n-am zis ca n-a fost.
Am făcut un lucru foarte teribil.
Dar crede-mă Michael, lui Chuck nu-i pasa de nimic.
Pentru loialitatea mea pentru tine mă pedepsește acum.
Sunt așa de idiot.
Acum cine mă va mai angaja?
Steve, trebuie să-ți cer ceva.
Ai inventat vreodată ceva cât ți-am fost șef?
M-ai mințit vreodată?
Articolul cu "Tinerii conservatori", cu mini-sticlele?
A fost adevărat?
- Alo? - Chuck, sunt David Bach.
Îmi pare rău că te deranjez noaptea, dar pare important.
În regulă. Care e problema?
Păi, nu știu.
Tocmai am vorbit cu Stephen.
Suna oribil.
L-ai suspendat, Chuck?
David, care e problema?
M-a rugat să-l duc la Dulles astă seară.
Zicea ca n-ar fi în siguranța dacă ar conduce el.
Am crezut că trebuie să-ți atrag atenția.
A zis unde pleacă?
Da, a zis ca va sta cu familia lui o vreme.
Ar putea fi în unul din două locuri.
Părinții lui locuiesc în Highland Park, nu?
Da. Și fratele lui în Palo AIto.
- Pardon? - Fratele lui, din Stanford.
Chuck?
Fratele tău a pozat în "George Sims."
Ce?
Înregistrările false de la Jukt Micronics?
E număr de Palo AIto.
Fratele tău e student la Stanford. L-ai pus să facă pe Sims.
- Nu, Sims e un tip real. - Steve, Steve..
Am vorbit cu el de milioane de ori. N-am mai vorbit cu fratele meu...
Oprește-te. Tu l-ai inventat pe Sims, ai făcut site-ul...
- Ai falsificat voice-mailurile... - Tu nu știi, Chuck.
- Restil, Hiert, Ghort.. - Ai înțeles total greșit...
E o porcărie. Pot să descopăr tot, dacă vrei. Le voi găsi pe facturile tale.
Nu știu despre ce vorbești. Toți sunt reali.
- Sunt? - Da.
Uită-te la mine.
Și mai spune-o odată.
Toți sunt reali.
Bine...
Vreau să pleci de aici.
Ce?
Vreau să pleci de aici.
Și să nu iei nimic cu tine.
Sunt câteva fișiere pe care trebuie să la pun pe CD.
- Nu. - Nu, astea-s ale mele. Chestii personale.
Nu-mi pasa.
Știi că nu.
- Măcar îmi pot opri computerul? - Nu-l atinge.
- Tocmai lucram la un fișier, Chuck! - Dă-te de lângă birou.
- La dracu! - Lasă-l sau chem Securitatea.
- Iisuse! - Bine?
Pot să-mi iau Rolodexul?
Steve...
Pot să-mi iau cărțile de Drept?
Sigur.
Dar vreau să-mi dai cheia ta de siguranța.
Nu sunt criminal, Chuck.
Bine?
- Nu sunt criminal. - Am auzit.
Haide!
Chuck...?
Ți-am zis că-mi pare rău.
Știu.
Dar trebuie să pleci.
De regula brokerii
nu au mult timp de pierdut.
Și casa de investiții RVL de pe Wall Street
își ia munca etica...
"... un comerciant testează acum o proteză urinara
folosită de obicei de polițiști în supravegheri..."
După câteva zile de când Mike Tyson a fos tdescalificat...
pentru că l-a mușcat pe Evânder Holyffield,
mi-am ofreit la câteva show-uri serviciile de expert în mușcaturi...
Dacă știe cineva...
Mini-barul e deschis și sticlute goale de băutura
sunt împrăștiate pe covor.
Era întrunirea lunară
a Comisiei de Restaurare a Măreției Președintelui...
Profeții patrioți vor avea zile grele
dacă vor trage înapoi acesta bonantă de vânzare...
- Mersi George, scuze pentru deranj. - Nici o problemă, Steve.
Chuck?
Treaba cu... George Sims?
Aia era...
vocea... vocea pe care ai auzit-o la telefon,
era fratele meu. Îmi pare rău.
Dar exista cu adevărat George Sims.
Am vorbit cu el de milioane de ori.
Dar nu mai vorbește cu mine.
Știi, din cauza articolului.
A fost așa de supărat. Nu știa mce să mai fac.
Și tipii de la Forbes m-au presat atât.
Și tu erai așa de supărat!
M-am gândit că dacă aș avea pe cineva în spatele meu, bine?
Doar pentru o zi.
O zi mi-ar fi fost de ajuns să-l găsesc.
Înțelegi asta, nu?
Ești concediat, Steve.
Ce?
Ești concediat. Ți-ai pierdut slujba.
Dar nu poți...
Chuck...
Vrei să mă duci la aeroport?
Iisuse.
Te rog, bine?
Nu trebuie să vorbești cu mine dacă nu vrei.
În regulă.
dar nu pot fi eu, acum.
Sunt...
Mi-e teama de ceea ce am să fac.
Și știi, nu pot ieși singur de aici.
Nu merg nicăieri cu tine.
Acum ești un pericol pentru tine,
poți sta jos câteva minute să te calmezi și să pleci.
Dar nu merg nicăieri cu tine.
Dar.. mi-e teama de...
O să fac ceva, bine?
Ai auzit ce-am zis?
Da.
E o poveste data dracului.
Chuck, te rog.
Nu te mai milogi, Steve. S-a terminat.
"Primăvara întreruptă," "Jungla."
"Dezordine fină, După cădere"
"Macul meschin, Costume ieftine"
"Dat afara, Lovitura indirectă"
"Informatorul concediat, Starea naturii"
"Problema ambreiajului, Totul ud"
"Spargerea Paradisului."
Ce dracu i-ai făcut lui Steve?
M-a sunat din mașina lui isterizat, l-am întrebat ce are
-... și mi-a zis: "Întreba-l pe Chuck" - L-am concediat, bine?
Nu l-am suspendat, l-am concediat.
Pentru că n-a fost un incident izolat, Caitlin.
A inventat vreo 12, dacă nu mai multe.
Și va trebui să trecem peste toate, tu și cu mine. Peste toate.
A fost doar "Spargerea Paradisului" El mi-a spus.
Dacă ar fi un necunoscut despre care ai scrie,
și el ți-ar spune ca n-a făcut-o decât odată
l-ai crede pe cuvânt?
Sigur că nu! Ai face săpături și l-ai îngropa!
Și ai fi ofensată dacă cineva ți-ar spune să n-o faci.
Tot ce era în articolele alea a fost verificat. Ei...
La fel și "Spargerea Paradisului"
Ești o reportera bună...
Mereu ai fost cea mai deșteaptă dintre ei... De ce nu ești și acum?
Pentru că ceea ce îmi spui e imposibil, Chuck.
Du-te sus.
- Citește-le din nou. - Asta e un rahat!
Fi sigură că faci tot drumul înapoi,
pentru că jumătate din ele au ieșit când Mike era încă aici.
Asta era. Bineînțeles.
Ce ai de gând să faci, Chuck, să ne zbori unul câte unul?
Toți știu că îi era loial lui Mike, deci vrei echipa ta?
Asta e revista pe care vrei s-o conduci?
Când lucrul ăsta va exploda, nu va mai exista nici o revista.
Vrei să zici că e din cauza lui Mike, treaba ta.
Nu-mi pasa.
Mă poți uri, dar luni dimineața,
toți vom trebui să răspundem de ce s-a întâmplat aici.
Toți vom trebui să ne cerem scuze!
Nici n-ai idee cât rahat o să mâncam?
Fiecare compețitor în care a mdat, va arunca acum cu noroi.
Și ar trebui. Pentru că am făcut-o de oaie, Caitlin.
Ne-a dat ficțiuni după ficțiuni
și noi le-am pus în ziar ca fapte.
Doar pentru că ni se părea amuzant.
E de ne-aparat.
Știi asta?
E cineva în sala de ședințe?
Știi cum putem preveni asta, nu?
Nu. Ce?
Fotografii.
Cum să infrumusețezi un personaj
dacă toți despre care scrii vor fi fotografiați?
Știi Stephen...
Dacă vrei, ai putea să le faci copiilor o favoare imensa...
- Da? - Da?
Poți scrie ceva plictisitor în una din zilele astea...
Dă-le ceva mai puțin, ca să aibă la ce nazui.
Cred că aș putea.
Nu vrem o adunătură de tineri cu ulcer, nu-i așa?
Bună dimineața.
Bună.
E amuzant...
... pentru că am crezut ca va trebui să-ți explic asta.
Ce credeți de tipul ăsta?
Mersi.
Mersi tuturor.
Mersi.
Steve?
Stephen?
Am revăzut toate articolele,
întreaga echipa și am făcut o listă
ce cele a căror surse nu pot fi verificate independent.
Știu că nu poți admite vina de nici un fel,
dar vreau să-mi confirmi câteva titluri.
Nu suntem pregătiți să negăm sau să confirmăm ceva....
Ceea ce am să fac e asta...
O să-ți citesc o listă a titlurilor cu probleme, unul câte unul...
Dacă ai vreo obiecție asupra vreunui titlu...
vom face verificări și îl vom scoate de pe listă.
Dacă vei tăcea, o să ne asumăm faptul că era fabricat...
parțial sau total și va rămâne.
E clar?
În regulă.
"Periculos pentru sănătatea mintală"
Înseamnă că rămâne pe listă.
Articol fabricat.
Va înțelegem. Putem merge mai departe?
"Sfânta Treime"
"Probabil Claus"?
"Să nu îndrăzneți. "
"Primăvara întreruptă. "
"Starea Naturii. "
"Zguduiți Fraierii. "
"După Cădere.. "
Trebuie să știi pentru cine scrii
Și trebuie să știi la ce ești bun
Eu scriu despre ce fac oamenii...
Aflu ce-i emoționează, ce-i sperie,
și scriu despre asta.
Așa chiar ei spun povestea.
Și știi ce?
Articolele astea pot câștiga și ele premiul Pulitzer.
Steve?
made by sabian sabian@go.ro